Magyar felirat: Brigi (brigichan@hotmail.com)
Meg tudnátok keresni a plüssfigurámat?
Ajándékba kaptam, ezért nagyon kedves a szívemnek.
A volt barátomtól kaptam. Ajándék volt, néhány ruhával együtt.
Szerintetek a tény, hogy Seyu kismamaruhákat kapott ajándékba... azt jelentheti, hogy terhes?
- Seyu küldött minket, és egy szívességet kért. - Kopjatok le!
Elkezdtetek kutakodni, mi történt köztem és Changhyeon között?
Bárhogy is volt... Mindennek vége!
Szálljatok le erről az ügyről!
- Kérem, segítsenek nekünk! - Nyisd ki az ajtót!
Seyu, nyisd ki az ajtót, kérlek!
Kérlek, nyisd ki az ajtót!
Seyu!
- Hordágyat! - Igenis!
Changhyeon!
Az ott...? Changhyeon!
- Changhyeon! Changhyeon! - Eressz el!
Changhyeon!
[A Seonam Leánygimnázium detektívjei] ~ 8. rész ~
Erre jöjjenek!
- Fogják meg azon az oldalon! - Igenis!
Egy, kettő, három!
Nem tudtuk... milyen elképzelhetetlenül szörnyű dolgot tettünk.
Végül csak megtaláltuk.
Rossz érzésem van ezzel kapcsolatban.
Micsoda, már megint? Ezúttal mi?
Szerinted megszállta valami ártó szellem?
Nem erre gondoltam, te ostoba! A fehér porról beszéltem!
Hé, most már nyilvánosan is sértegetsz? Gyerünk! Mondd csak ki hangosan!
- Ezt csinálom, te buta! - Hé!
Lehet, hogy a fehér por...!
Seyu...
Megpróbálta megölni magát a kórházban.
Mi történt?
Seyu jól van?
Még nem tudjuk.
Seyu... nemcsak terhes, de meg is próbálta ölni magát egy ilyen srác miatt!
Nem...
- Nem a barátja miatt csinálta. - Akkor hát miért?
Seyu... nem terhes.
Abortusza volt.
Akkor az a fehér por...
Hát ez gyönyörű volt, lányok.
- Komolyan! - Tanár úr...
- Hogy van Seyu? - Kritikus állapotban.
Ha lett volna némi sütnivalótok, akkor ezt jobban is átgondolhattátok volna!
A nyomozás kapcsán beleástátok magatokat mások dolgába.
Ha óvatosabbak lettetek volna, a dolgok nem fajultak volna idáig.
Van valami egyáltalán a fejeitekben?
Jobban kellett volna vigyáznotok!
Mi megpróbáltuk megoldani az ügyet, amit Seyu...
Ezért kutattatok egy olyan titok után, amit mindenáron megpróbált elrejteni?
Most mind a szülei, mind az iskola meg fogja tudni ezt a féltve őrzött titkot.
- Fogalmunk se volt... - Ne keressetek kifogásokat!
Ezt elbénáztátok, és ostobák voltatok!
Azzal, hogy itt mentegetőztök, ez csak még világosabb!
Általában, ha ilyesmi derül ki valakiről, az a legrosszabb esetben otthagyja az iskolát,
és akárhova is megy, szóbeszéd és ujjal mutogatás fogja kísérni és kínozni őt.
Volna egy kérdésem.
Ki lesz az, aki majd vállalja a felelősséget... Seyu életéért?
Igen, Ha tanár úr.
Igen, persze!
Öngyi-...?
Öngyilkosság?
Seyu... úgy érti, Park Seyu?
Mi voltunk azok, akik az elmúlt néhány napban megkeserítették Seyu életét.
Azért vonta vissza a kérését, mert félt, hogy rábukkanunk a titkára.
Lehet, hogy az ő kérésére nyomoztunk, de...
Nem volt jogunk előásni a titkát... melyet szeretett volna elrejteni.
Talán abba kellett volna hagynunk a nyomozást, ahogy Chaeyul is mondta.
Igen, zárjuk le az ügyet! Ez a leghelyesebb döntés.
Én ezt ellenezném.
Eddig a füleden ültél?
Mi mást tehetnénk?
Csak rontanánk a helyzeten!
A nyuszi...
Megtaláltátok...?
Ez... Changhyeonnál volt.
Mi legyen?
Úgy volt, egy hölgy vette el Seyutól.
A legvalószínűbb, hogy Changhyeon és az anyja vették el.
Szerintem nem így történt.
Ha így lenne, Seyu felismerte volna a nőt.
Lehet, hogy még előttünk elment volna hozzá.
Changhyeon egy urnasírhelybe tette a figurát.
Szerintem...
Seyu és Changhyeon kisbabája volt ott örök nyugalomra helyezve.
Ez volna... az egyetlen magyarázat arra, ahogy Changhyeon ott viselkedett.
Jól van.
Ügyesek voltatok, hogy ennyit kiderítettetek. Szép munka!
De nem kellene folytatnunk ezt a nyomozást!
Ha a gyermek hamvai lettek ott elhelyezve, akkor főleg nem!
Minden azért történt, mert olyasvalamire jöttünk rá, amire nem lett volna szabad!
Nem.
Ha most leállunk, az egésznek semmi értelme nem lesz.
Mi okoztuk ezt a galibát, ahogy te is mondtad.
- Vállalnunk is kellene érte a felelősséget! - Még nem tudjuk, Seyu túléli-e a történteket!
Ha vállalni akarjuk a felelősséget...
Akkor meg kellene mentenünk őt, nem pedig folytatni a nyomozást!
Te... képes leszel rá?
Rendbe tudod hozni Seyu életét?
Nincs jogunk ahhoz,
hogy folytassuk a nyomozást!
Zárjuk le ezt az ügyet!
Így helyénvaló!
Nem.
Túl messzire jutottunk, hogy most visszaforduljunk.
Én egyetértek Chaeyullal.
Ha tényleg bánjuk, ami Seyuval történt, nem volna szabad folytatnunk.
Legalább...
Nem kellene legalább Changhyeonnak elmondanunk, mi történt Seyuval?
És Seyunak is... vissza kellene adnunk ezt a nyuszit.
Jól van. Akkor csináljuk így!
Mi...
Nem.
Én nagyot hibáztam.
Őszintén bánom, ami történt.
És tudom, hogy talán már túl késő, ahhoz, hogy helyrehozzam...
De szeretném jóvá tenni, amit elrontottam.
Aki folytatni szeretné, hát rajta!
Én ebben nem veszek részt!
Minden olyan bonyolult!
Alszom rá egyet!
Jól van... Fejezzük be mára... Későre jár.
De...
Még nem jöttem rá, mi a dal címe.
Testvérkém, ideje enni!
Nem vagyok éhes...
Ezt a dalt egy francia zeneszerző, Marin Marais szerezte. 1656. március 31.-én született Párizsban.
~ viola da gamba: „térdhegedű”, a reneszánsz és barokk egyik legfőbb vonós hangszere ~
Viola da gambán játszott. Az előadásait műfajának klasszikusainak tekintették.
Miről beszélsz?
Húgocskám.
Úgy hallottam, nem eszel rendesen, ha a dolgok nem úgy alakulnak, ahogy szeretnéd.
Ha szerettél volna megtudni valamit erről a dalról,
csak meg kellett volna kérdezned engem, nem pedig éhezned!
Tudod, nem erről van szó.
Mindegy...
Mi ennek a címe?
~ M. Marais: Darabok viola da gambákra, V. könyv (1725) - E-dúr szvit No. 7. ~
Ez az „Asszonyavatás”.
Egy szent ima a gyermekét megszülő anyáért.
Ideje enni!
Így van, egy plüssfigurát.
Ajándékba kaptam, ezért nagyon kedves a szívemnek.
Jaj, milyen szép!
Mindig olyan szép vagy!
Gyönyörű!
Csak megpróbáljuk helyrehozni, amit elszúrtunk.
Szóljunk Changhyeonnak Seyuról, aztán adjuk vissza Seyunak a nyuszit!
Jól van! Nekem sem tetszett, hogy így fejeztük be!
Ja! Helytelen dolog lenne elmenekülni, ha már bajt csináltunk.
Tegyük meg Seyuért!
Jól van! Hozzuk helyre, amit elrontottunk!
Találkozzunk holnap Changhyeonék lakása előtt!
Rendben! Találkoznunk kell vele, hogy elmondhassuk neki, mi történt Seyuval!
És most neki kell Seyu mellett lennie.
Tanár úr...
Várj, hívom az orvosodat!
Emlegetett szamár!
- Bocsi! - Menjünk és találkozzunk vele?
- Halló? - An Chaeyul.
Tanár úr?
Seyu felébredt. Gondoltam, jobb, ha tudtok róla.
Komolyan? Micsoda megkönnyebbülés!
Halló? Tanár úr?
- Ez meg mi volt? - Nos...
- Seyu magához tért. - Hogyan? Tényleg?
- Ez nagyszerű! - Úgy aggódtam!
Ez csak természetes... az imáim tényleg erősek voltak.
- Akkor imádkozz azért is, hogy felvegyenek az egyetemre! - Fogd be!
Bocsi...
Akkor nem kellene indulnunk a kórházba?
Olyan rossz az időzítés...! Mit csináljunk?
Jól van, akkor ti, hölgyeim, induljatok a kórházba!
An Chaeyullal csatlakozunk hozzátok, amint beszéltünk Changhyeonnal.
- Értem. - Jól van.
Vinnünk kellene neki valamit!
- Ugorjunk be hozzánk útközben! - Jól van!
- Ez remek hír! - Tényleg csodálatos!
Beszéljünk vele itt, majd menjünk a kórházba!
Te... te voltál ott tegnap, nem?
De.
Nem tudjátok véletlenül, hol lehet Changhyeon?
Mi... Seyu barátai vagyunk.
Mondanunk kell a fiának valamit!
Nem vagyok kíváncsi Seyura... és nem is akarok beszélni róla.
Megtennétek, hogy most elmentek?
Tudja, mi volt abban az urnában tegnap, melyet Changhyeon tartott a kezében?
Nem vagyok biztos benne.
Nem tudom, mi lehet benne...
Changhyeonnak... sosem volt háziállata.
Azok a hamvak...
Azok, amire gondol, asszonyom.
Mégis mit akartok?
Hiszen már mondtuk.
- Seyu miatt vagyunk itt. - És én mondtam, hogy nem...!
Seyu... tegnap éjjel öngyilkosságot kísérelt meg.
Nem a fiának kellene elsőként értesülnie róla?
Hogy tehette...? Azért mondtam neki, hogy megértse...
Szóval a személy, aki rávette Seyut az abortuszra...
- Az ön volt, asszonyom? - Nem kényszerítettem!
Azt akartam, hogy tisztában legyen a valósággal! És Seyu volt az, aki meghozta a döntést!
A valósággal?
Asszonyom...
Mi... úgy döntöttünk, hogy megtartjuk a babát, és felneveljük! Jó szülők leszünk!
Ti még gyerekek vagytok!
Felnevelni egy gyereket nem olyan könnyű, mint amilyennek gondoljátok!
Ezt el se tudjátok képzelni, míg magatok meg nem tapasztaljátok!
Én felkészültem rá!
Seyu...
A mai világban...
Nem az a legszörnyűbb bűn, ha megölünk valakit.
Sokkal nagyobb bűn... megszülni valakit.
A születés bűne... sokkal súlyosabb bűn, mint megölni valakit...
És sokkal keményebb büntetést érdemel, mint megölni valakit.
Egész életedre... a te vállaidra fog nehezedni a teher.
Etetned, öltöztetned és óvnod kell a gyermekedet... Megölelni, mikor magányos.
Emellett jó oktatásban is kell részesítened.
Egy gyermeknek, mint amilyen te vagy... ez túl nagy teher lenne.
Szerinted... valaki, aki olyan szép, mint te, képes lenne ezt elviselni?
Nem a fiam miatt mondom ezt most neked.
Én... sokkal jobban aggódok érted, mint Changhyeonért.
Félek, hogy ugyanazokon a nehézségeken kell keresztülmenned, mint annak idején nekem.
Kérem...
Ő még... túl fiatal ahhoz, hogy mindent elveszítsen!
Akkor ön az, aki miatt Seyu elvetette a kisbabát...
Ön nem Seyu törvényes képviselője!
A felnőttek tudják, milyen, amikor egy tinédzser teherbe esik.
Ha Seyu szülei itt lettek volna... ők ugyanilyen döntést hoztak volna!
Ezt honnan tudhatná?
Egy szülő sem nézheti tétlenül, ha a gyermeke mezítláb keveredik tövisekkel taglalt mezőre!
Én is úgy érzem... hogy kitépték a szívem...
Bűntudatom van!
De minden Seyu érdekében történt... és a gyermek érdekében...!
Ez volt a jobb döntés!
Hogy lehet ennyire... kőszívű?
Lehet, hogy most nincs könnyű helyzetben.
De idővel minden rendbe jött volna.
Nem felelőtlenség azt mondani, hogy az idő mindenre gyógyír?
Már mondtam nektek!
Én sem érzem jól magam amiatt, ami Seyuval történt.
Viszont... akkor sincs értelme felhánytorgatni a múltat!
Vannak dolgok, amiket jobb meghagyni a feledés homályában.
Ha beszéltek Seyuval...
Kérlek, adjátok át neki, hogy remélem, elfelejti a történteket, és boldog élete lesz.
Kérlek, mondjátok meg neki!
Nem!
Ha tényleg komolyan gondolta, amit az imént mondott... akkor mondja el neki ön!
Menjünk!
Viszontlátásra!
Na? Van még valami, amit szerinted még helyre kellene tennünk?
Tudod jól, hogy az abortusz törvénybe ütköző! Seyu pedig ráadásul még kiskorú is!
Seyu emiatt a hölgy miatt esett át abortuszon, nem pedig a szülei miatt!
Nem gondolod, hogy ez helytelen, még akkor is, ha Seyu beleegyezett?
Ez igaz.
Valami ezzel nagyon nem stimmel.
Várj!
Akkor a klinika a törvényes képviselők engedélye nélkül műtötte meg őt!
Akkor ne menjünk el a klinikára?
Hogyan? Minek? Változtatna az bármin is?
Nem tudom, változik-e bármi, de talán gondoskodhatunk arról, hogy máskor ilyen ne fordulhasson elő.
Seyu érdekében.
Nem gondolod?
Mit?
De mi... nem is tudjuk, hol van ez a klinika! És a hölgy sem fogja nekünk elmondani.
Csak kövess! Indulás!
Hogyhogy kövesselek? Nem is tudod, hová kell mennünk!
[Szülészet és nőgyógyászat]
Kíváncsi vagyok, mit csinálhatott, míg nem figyeltem oda! Ő a legalattomosabb mind közül!
Akkor... menjünk?
Aha.
Megnyugodhat, mert már stabil az állapota.
Érezd magad szerencsésnek.
Mi... lesz most velem?
Én... szeretnék iskolába járni...
És szerettem volna a gimi után egyetemre menni...
Ezért...
Azt akartam, hogy mindketten...
A bűnöm miatt meg akartam halni...
Most, hogy életben vagyok...
Félek... mert nem tudom, mitévő legyek.
Ön szerint önző vagyok?
Használd fel ezt az érzést az túléléshez... még akkor is, ha félsz!
Az elhunyt gyermek érdekében is.
- Seyu... - Jól vagy?
Mit kerestek ti itt?
Aggódtunk érted, Seyu!
Ő egész éjjel imádkozott érted!
Az éjszaka közepét átjárja a legtisztább energia.
- Mit csináltok? - Bocsáss meg!
- Olyan meggondolatlanul cselekedtünk! - Nem tudtuk, mit csinálunk!
Sajnáljuk, hogy vájkáltunk a múltadban!
Ti felelősek vagytok ugyan érte... de nem csak a ti hibátok, ami történt.
Én voltam az, aki azt kérte, hogy nyomozzatok nekem.
Ezért...
Nem kell ennyire sajnálkoznotok.
Egy pillanat!
Tudom, hogy késő, de jó étvágyat!
Seyu...
A nehézségeid idén véget fognak érni. Ne aggódj, mert jövőre minden rendben lesz!
Valamint...
Azt hittem, nem fogjátok megtalálni.
Ti tényleg igazi nyomozólányok vagytok.
Köszönöm.
A nyuszi... Changhyeonnál volt.
Szóval jól sejtettem...
Changhyeon vette el.
Kérhetnék még egy szívességet?
El tudnátok ezt vinni Changhyeonnak?
Ez is egy hivatalos felkérés?
Ez lesz az utolsó kérésem.
Elvinnénk hozzá, de nem tudjuk, hol lehet.
Kaptunk egy SMS-t, hogy nincs otthon.
A borítékon van egy cím.
Changhyeon valószínűleg ott lesz.
Rátok bízom.
Rendben, megbízhatsz az utószolgálatainkban!
Elnézést...
Igazgatónő, hogy van?
Nem, nem! Nem vagyok jól! Hogy lehetnék jól, ha te ilyen állapotban vagy, Seyu?
És...
- Ti meg kik vagytok? - Jó napot, mi...
Miért kérdezi, ha nem is kíváncsi...?
- Seyu. - Igen?
Igaz, hogy...?
Te jó ég!
Értem...
Tessék!
És fogd ezeket a gyümölcsöket is! Edd meg mindet!
Gyógyulj meg hamar!
Mit akartam még...?
Kérlek, gyógyulj meg hamar!
Menjünk innen...
Az igazgatónő épp most volt meglátogatni Seyut!
Meglehetősen feszült volt a hangulat!
Az igazgatónő egyáltalán nem nézett kedvesen Seyura.
Vajon az igazgatónő megtudta, mi történt?
- És ha ő rájött... - Nem tudom...
Fejezzük be a dolgunkat itt, aztán menjünk a kórházba!
Han Insu doktor úr rendel ma?
Igen, ő az intézmény vezetője...
Menjetek haza! Han doktor már nem operál többet!
Miféle operációról beszél?
Olyan műtétről, amilyet ti akartok csináltatni!
Tudok én arról mindent! Hallottam, hogy két hónapja is csinált egyet!
Úgy értem... többet már nem csinálja!
Csak vicceltem! Csak vicc volt!
Tulajdonképpen... mi azért jöttünk, mert a barátnőmnek menstruációs görcsei vannak.
Valóban? Nem úgy néz ki, mint akinek fájna valamije.
Jaj! Jaj!
- Fáj! - Úgy tűnik, fájdalmai vannak!
Fáj a hasam! Fáj a hasam!
[An Chaeyul, te minden nap új dolgokat találsz ki!]
[Szerinted nem kellene fájdalmat szimulálnom egy ilyen helyzetben?]
- Azt mondja, fájdalmai vannak! - Fáj a hasam!
Menstruációs fájdalmai vannak?
Nem fáj semmim. Hazudtam, hogy találkozhassunk önnel.
Velem? Miért?
- Ön ismeri Go Mija asszonyt, nem igaz? - Go Mija asszonyt?
Valóban. Rendszeresen jár szűrésre az intézményünkbe.
De... mi van vele?
Akkor... bizonyára ismeri ezt a diákot is!
Hé, rossz fényképet mutatsz!
Jaj, elnézést, elnézést!
Őrá gondoltam.
Park Seyu. Emlékszik rá, nem igaz?
Ti meg kik vagytok? Takarodjatok innen!
- Hívja a...! - Seyu múlt éjjel öngyilkosságot kísérelt meg!
Hagyja csak, nincs semmi baj!
Mi úgyis tudunk már mindenről.
Seyu barátjának anyja, Go Mija rávette őt az abortuszra, eljátszva, hogy ő a lány törvényes képviselője.
Tudom, hogy terhesség-megszakítást hajtott végre rajta, ami szülői engedély nélkül törvénybe ütközik.
Seyu szülei semmit sem tudtak erről az egészről!
Az igazat akarjuk tudni Seyuról!
És tudni akarunk mindent a nyuszifiguráról is!
Mert azt vélhetően Seyu is tudni akarja.
És... Seyu hogy van?
Szerencsére túlélte.
Ő a kisfiam... Nakwon.
Changhyeon... vagyis Seyu barátja elrabolta a kisfiamat, Nakwont.
Nakwon!
Egy hónappal az elrablása előtt...
Azt mondta, Nakwon bizalmába férkőzött.
Nem fázol?
Menjünk!
[Szülész-nőgyógyász: Han Insu]
- Igen? - Nálam van a fia.
Mostantól azt kell tennie, amit mondok!
Ha nem így tesz, minden szörnyű dolgot, amit csak csinál, kendőzetlenül elmondok a fiának!
Megteszek bármit, amit kér!
Csak kérem... gondoskodjon róla, hogy Nakwon...!
Kérem, engedje haza a kisfiamat!
Három követelése volt.
Először is, hogy ne végezzek el többé terhesség-megszakítást.
Seyu?
Másodszor, el kellett vinnünk neki Seyu telefonjáról a plüssfigurát.
Szóval Nakwon édesanyja vette el a nyuszit Seyutól.
És végül... át kellett adnom neki Seyu kisbabájának hamvait.
De azt nem tudtam elvinni neki, mert más magzatok hamvaival keveredett össze.
Ezért el kellett vinnem, amit csak tudtam... ha vissza akartam kapni Nakwont.
Először azt hittem, hogy egy gyerekes bosszúkísérletről van szó.
Ha jobban belegondoltok...
Nem egyedül engem terhel a felelősség.
Ők nemzettek egy olyan gyermeket, melyet nem tudtak felnevelni,
és Changhyeon anyja volt az, aki idehozta Seyut.
Mind felelősek ebben.
Apu!
Amikor visszakaptam Nakwont, fel akartam jelenteni a fiút a rendőrségen.
Még ma is tisztán emlékszem... mit mondott nekem aznap Changhyeon.
Most már... legalább tudja, milyen érzés...
Elveszíteni egy gyermeket.
Tíz éves orvosi praxis után először jöttem rá.
Még egy tinédzserben is doboghat egy apa szíve.
Akár egy 18 éves fiú is lehet apa.
Nem tudtam feljelenteni őt.
És tegnapra lett volna... Seyu kiírva szülésre.
Akkor ezért tette...
Akárhogy is történt, szerettem volna időt szakítani arra, hogy beszéljek Seyuval.
Kérlek, adjátok ezt oda Seyunak!
Az én hibám, hogy nem bizonyosodtam meg a műtét előtt, hogy ki a valódi törvényes képviselője.
Így szeretném kártalanítani őt.
Szóval pénzt szeretne ajánlani?
Bizonyára menekülni próbál a bűntudat elől, ahogy csak tud.
Ezért ilyen nevetséges ez! Könnyebb pénzt adnia neki, mint bocsánatot kérni!
- Nem, én... - Várj!
Miért?
Te mondtad, hogy a saját dolgunkkal kellene foglalkoznunk.
Ez Seyu pénze.
Az ő döntése, hogy elfogadja-e vagy visszaadja.
[An Chaeyul (18) - komoly pillanatok ezek]
[Szigorú a tekinteted. Min gondolkozol?]
Seyun gondolkozom.
Azon töprengek, hogy fajulhattak a dolgok idáig.
[Tudom... Kíváncsi vagyok, hogy történhetett ez.]
Alapvetően Seyu és Changhyeon a hibás.
Mert ez az ő döntésük volt.
Ugyanakkor... Akik belekényszerítették őt ebbe a döntésbe...
A körülötte állók, az iskola és a felnőttek részben szintén felelősek, nem?
Tény, hogy Seyu döntése nem önállóan született.
[Akkor szerinted mit kellett volna Seyunak tennie?]
Nos...
Ez egy nehéz kérdés...
Hát nem látod, milyen hatalmas a kavarodás most a fejemben?
Próbálom kideríteni, kinek a gondolatai helyesek,
és mi az, ami mások szerint teljességgel helytelen.
Tudod, ez nem ilyen egyszerű!
Ez lesz az.
Ez egy gyerekszoba...
Elnézést...
Ti meg...?
Mit kerestek itt?
Hogyan találtatok rá erre a helyre?
Seyu szerette volna...
Azt akarta, hogy ezt adjuk át neked.
Nem, nincs szükségem rá! Szóval tűnjetek innen!
Ezt már nem bírom tovább!
Tudtad, hogy... Seyu múlt éjjel megpróbálta megölni magát?
Mi?
A kórteremben... felvágta az ereit...
Szerencsére túlélte.
Kár volt idejönnünk! Miféle ember vagy te?
Nem is tudtad, hogy annyira el volt keseredve, hogy felvágta az ereit!
Mi rosszat tett Seyu?
Maradj csendben, ha nem tudsz semmit!
Valószínűleg te sem tudsz semmit, Changhyeon!
Olvasd ezt el!
Seyu... akkor írta ezt, amikor még nagyon gyenge volt.
Add ide! Majd én visszaviszem neki!
Changhyeon...
Rég volt, hogy utoljára beszéltünk, nem igaz?
Sosem hittem volna... hogy egy nap még kiejthetem a nevedet.
Miután szakítottunk...
Képtelen voltam a szemedbe nézni.
Még mindig fáj a szívem, ha arra gondolok, mennyit kellett szenvedned amiatt,
hogy elvesztettük Durit...
Bocsáss meg!
Én... nagyon féltem.
Miután a szüleim megdöbbenve értesültek arról, hogy terhes vagyok,
a tanáraim és a barátaim...
És én sem voltam biztos benne, hogy lemondanék a jövőmről a gyermek javára.
Az anyukád... akkor mondta...
A mai világban... gyereket szülni és gondoskodni egy életről hatalmas felelősség.
Bűn... ha az ember képtelen vállalni a felelősséget...
Egyedülálló anyaként bizonyára neki is nehéz dolga volt, annak ellenére,
hogy amilyen boldogságban csak lehetett, felnevelt téged.
Így hát aznap éjjel...
A műtét után...
Sírva öleltem át a hasamat, melyben már nem volt benne Duri.
Duri...
Miután elment...
Úgy éreztem, a szívem teljesen kiürült.
Akkor jöttem rá valójában.
Hogy már abban a pillanatban édesanya voltam.
Hogy lehet, hogy ilyen későn jöttem csak rá?
Gyűlöltem magam azért, ami történt.
Bocsánatért esedeznék Durihoz...
De fáj a szívem... mert már túl késő ehhez.
Helyette... szeretném a te megbocsátásodat kérni.
Changhyeon...
Annyira sajnálom!
Mivel Seyu most már egyre jobban van, és a levelet is elvittük Changhyeonnak,
megtettünk mindent, amit csak lehetett?
Tehetünk még bármit kettejükért?
Mi lenne... ha rendeznénk egy temetést Duri számára?
Ej, nem vagyunk mi temetkezési vállalat!
Szerintem ez jó ötlet!
Ez igaz, de nem olcsó dolog megszervezni egy temetést.
- Ó, megvan! - Ó, te is arra gondolsz, amire én?
- Tegyétek el! - Hogyan?
Mondtam, hogy fizetek a szolgálataitokért, nem?
Nem, ezt nem fogadhatjuk el!
Így van! Nem kell fizetned nekünk!
Ha nem teszem jóvá azt, amivel annyi keserűséget okoztam nektek, nem nyugszik meg a szívem.
Szükségünk van egy tervre!
Csináld, ahogy szeretnéd, hiszen ebben vagy jó!
Ez mennyi?
- Sose láttam még ennyi pénzt egyben! - Hé, honnan szereztétek?
Ma, tanítás után sürgős tanári értekezletet tartunk!
Mivel ilyen váratlanul összehívtam önöket, ugye sejtik, hogy fontos dologról lesz szó?
Nocsak, tanár úr, mi szél hozta erre? Kérem, foglaljon helyet!
Köszönöm, inkább nem. Mivel sok a dolga, ezért rövid leszek.
Kérem, fontolja meg újra Park Seyu kicsapásának ügyét!
Ha nem...
Akkor ki leszek rúgva?
Az is megtörténhet.
Ha tanár úr. Mi egy oldalon állunk!
Nem volna ízléstelen dolog, ha egy tanár zsarolni próbálná a másikat?
Beszéljük ezt inkább meg a későbbi értekezleten!
Tudja, hogy most elfoglalt vagyok.
[halandzsaszöveg]
Nem örülne neki... ha az egyik diákját felvennék a Szöuli Egyetemre?
Dehogynem! Nem így érezne az iskola minden tanára?
Nem ismerem Park Seyut különösebben, de esélyes, hogy felveszik a Szöuli Egyetemre.
Ezzel ki lenne békülve?
Áh, igen, ez igaz. Természetesen... Park Seyu nagyon jó tanuló és jószívű teremtés.
Mégis!
Ha teherbe esett, és elvetette a gyereket! Nem tarthatjuk őt itt,
akkor se, ha a Szöuli Egyetem legjobb karára jut is be!
Nem a tanárok feladata vigyázni arra, nehogy valaki rossz hatással legyen a többi tanulóra?
Ez egy tanár feladata? Elítélni és kizárni egy diákot...?
Tényleg így gondolja?
Akkor sem tarthatunk itt egy diákot, aki szégyent hozott az iskola jó hírére!
Akkor önnek sincs oka ebben az iskolában maradni, hiszen ön is rontott az iskola hírnevén!
Na most mit csináljunk?
Így tettem volna?
Ennek a cukorkának... zsályaillata van.
Ugye tudja, mire gondolok?
Lee Yeoju igazgatónő, aki mindig a tökéletességre törekszik.
De tökéletes egyensúly nem létezik.
Akármennyire is próbálkozik, az egyensúlynak mindig... az egyik oldal felé kell billennie.
Megértem, hogy keményen dolgozik.
Ez számomra sem könnyű.
Értem...
Megértem, mire gondol, Ha tanár úr.
Át fogom gondolni.
Rendben, akkor a viszontlátásra.
A sürgősségi tanári értekezletet... töröltük.
Nem hívtál. Mi szél hozott?
Egy szívességet szerettem volna kérni öntől, tanár úr.
Egy szívességet?
Ez váratlanul jött.
Nem vall rád.
Nem is magam miatt kérném.
Kérem... segítsen Seyun!
Mondd, mit csináljak, hogy teljesíthessem a kérésedet?
Nos...
Azt hiszem, az igazgatónő rájött, mi történt Seyuval.
Kérem, segítsen elintézni, hogy Seyu folyathassa az iskolát!
Rendben.
De ugye tudod, hogy a szívességnek ára van?
Megteszek bármit, ha Seyu dolgai rendeződnek!
An Chaeyul.
„Megteszek bármit.” Ezt nem volna szabad ilyen könnyedén kijelentened!
A folyosó tiszta!
A fogadócsarnok tiszta!
- Felöltöztél már? - Még nem vagyok kész!
Ez a szín és stílus nem áll jól nekem!
Ezt a hisztit! Igyekezz már!
Lehet, hogy ezt fel se veszem.
Úgysincs sok néznivaló rajtad...
- Ezt meg hogy érted? - Kérlek, igyekezz!
Jól van na...
- Szeretnéd, hogy ezt elvegyem? - Ne!
- Tedd fel ezt is! - Mi ez? Muszáj?
Ne már...
Én is ott akarok lenni, és látni a tesódat...!
A szerepünk most fontosabb ennél!
Nem bukhatsz le, különben rájönnek, hogy Seyu kiszökött! Világos?
Rád bíztuk ezt a feladatot, mert ez a legnehezebb szerep, amit el kell játszani!
Vágom!
- Ki más lenne képes rá? Bízz bennem! - Rendben.
- Jól van, feküdj le! - Pacsi!
Koszos és büdös!
Feküdj le, és vedd ezt fel!
A kocsi megérkezett!
Indulás! Felkészülni, és rajta!
Hol van a bátyám és Mido?
Hahó! Erre, Chaeyul!
- Chaejun, gyere ide! - Minek?
Gyorsan, gyorsan, gyorsan!
- Igyekezz, Chaejun! - Gyorsan!
Miért? Miért? Miért? Miért?
A fenébe! Rendben!
Tolhatod! Tolhatod!
Kérlek, igyekezz!
Rég találkoztunk...
Az orvos gondoskodott mindenről.
A hamvasztómester oly sok babát elhamvasztott, akiket megannyi klinikán választottak el az anyjuktól.
A hamvakat pedig összekeverte.
Ezért... nem tudta egyedül Duri maradványait megtalálni.
Megnyugvást jelent...
Hogy Duri... a kis barátaival lehet.
Azt hiszem, nem lesz magányos.
[A mi szeretett Durink.]
A mai napon... Duriért és barátaiért gyűltünk össze.
Ezek a kisbabák ma egy hosszú útra indulnak...
Imádkozok... hogy békés és boldog útjuk legyen.
Amikor a mi Durink életben volt...
Semmink sem volt, csak ez a dallam.
Lehet... hogy Duri egyetlen dologra emlékszik csak ezen a világon... és az ez a dal.
Sajnálom...
Tudom, hogy nem volt más választásod.
Mert anélkül hoztam meg ezt a döntést...
Hogy téged egyáltalán megkérdeztelek volna róla.
Én... gyűlöltelek téged.
Mégis...
Jobban éreztem magam attól, hogy gyűlöltél.
Attól, hogy gyűlöltél... és hogy haragudtál rám.
Valamiért úgy éreztem, ez a büntetésem.
Úgy éreztem... Duri megbüntetett engem.
Azt gondoltam... minden jó lesz, ha tovább gyűlölsz engem.
Én is...
Elgondolkoztam azon, milyen fájdalmat okozott ez nekem.
És hogy biztos te is sokat szenvedtél emiatt.
Sajnálom!
Azt hiszem, annak ellenére sikerült jól lezárnunk ezt az ügyet, hogy jó párszor hibáztunk.
A lányt, aki ezen a fényképen szerepel... a bácsikám ölte meg.
Yeonjun tanár úr? Megölte...?
Meggyilkolt valakit?
Yeonjun tanár úr valóban furcsa, de... hogy megölt volna valakit?
[Ha Yeonjun (drámaíró) - 2010-ben Irodalmi Művészeti Nagydíjat nyert]
[Iskolai övezetben gázolta halálra egy ittas sofőr a Ha család 8 éves kislányát.] [A gyermek édesanyja szintén életét vesztette...] [Mint ismeretes, 22.-én Ha Yeonjun, a Seonam Alapítvány elnökének felesége, Oh Sangmi súlyosan sokkos állapotban volt. Az elhunyt Oh asszony a Hanse Group elnökének legidősebb lányaként 2000-ben kötött házasságot Ha Yeonjunnal. Közúti balesetben tavalyelőtt vesztette el kislányát.]
[Ha Yeonjun bejelenti, hogy befejezi írói pályafutását.]
[Ha Yeonjun „Egy apa gyászdala” c. műve megnyeri az Irodalmi Művészeti Nagydíjat.]
[Ha Yeonjun megtagadja a díj átvételét, a színház képtelen megérteni a szándékait.]
Magyar felirat: Brigi (brigichan@hotmail.com)
Angol felirat: DramaFever
http://yisanprojekt.hu/
Ez egy ingyenes fansub, rajongóktól rajongóknak. Kereskedelmi forgalomba NEM hozható!
This is a FREE fansub. NOT for SALE!!! Get it for FREE @ d-addicts.com