Magyar felirat: Brigi (brigichan@hotmail.com)
~ A szerelmes király ~ 40. rész (befejező epizód)
Jól van?
Semmi bajom.
Bár a gyomrom még mindig rakoncátlankodik.
- Micsoda megkönnyebbülés! - Teljesen azért még nem jöttem rendbe...
Olyan boldog vagyok!
Fenséged ugyanúgy sír, mint Biyeon.
Ezért is jöttem el.
Tényleg gyakran szoktam sírni.
A fivérem emiatt mindig kinevetett.
Volna egy kérdésem fenségedhez.
Akár százat is kérdezhet!
Úgy hallottam, remekül főz.
Mi a titka?
Nincs különösebb titkom, gyerekkorom óta szeretek főzni.
Édesapám, ez a Rin...!
- Rin, te gazember! - Ülj le!
Édesapám, az öcsém ebbe a házba merte hozni Eun Sant! Ő az én menyasszonyom volt...!
Foglalj helyet!
Miért hozta őt ide anélkül, hogy előtte nekem szólt volna?
Miért van szükség erre?
- Bocsáss meg! - Ezúttal mit tettél?
- Azt akarja, hogy tagadjuk ki őt. - Hogy tagadjuk ki?
A családunkból?
Azt akarja, hogy töröljük a nevét a családi jegyzékből.
Miért? Megöltél valakit?
- Vagy...? - Egy szívességet kell kérnem tőled.
Ostobaság! Ebbe nem rángathatsz bele engem!
Szerettem volna esélyt adni neked, hogy a birodalom érdekében tehess valamit.
Előbb hadd halljam...!
Viszont...
- Valamit jól jegyezz meg! - Micsodát?
San kisasszonyt el kell felejtened!
- Hogyan? - Mintha soha nem is ismerted volna őt.
- És ha erre képtelen vagyok? - Azt kell tenned, amit mondok,
ha nem akarod, hogy az ellene elkövetett gaztetteidre ismét fény derüljön!
Tartsd féken a mohóságodat és a nők utáni vágyakozásodat!
Mondd meg neki, hogy így teszel majd, és hogy hálás vagy mindezért.
Köszönd meg ezt a testvérednek!
A Kakas évében beköszöntött a nyár.
~ 1297-ben ~
A melléképület egészét használhatja.
Úrnőnk előre tájékoztatott minket, ezért néhány dolgot már elő is készítettünk.
De ha még bármire szüksége volna, kérem, szóljon nekünk bátran!
- Régóta vártok rám? - Dehogy.
- Biztos? - Biztos.
Szóval tudod, hol lehet a királyi pecsét?
Song In elárulta, hol van.
- Hogyhogy? - Talán mert ilyen szép vagyok?
- Ez az átkozott Song In...! - Bár igaza van.
Szerintem is...
Na de tényleg egyedül kell elmennünk érte? Mi legyen a testőreimmel?
Ha eljön, majd meglátja!
- Eddig is mindig hátrahagyta őket. - Több mint egy nap az út...
Egy napba telik, mire odaérünk, és egy napba, míg vissza.
- Talán egy kicsit még többe is. - Mi lenne, ha lóháton mennénk?
- Inkább hagyjuk itt! - Ne, ne, ne!
Legalább azt áruljátok el, merre megyünk!
- Erre! - Jól van.
Miért haragszotok rám mindketten?
Amikor a szemükbe néztem, tudtam, hogy hazudnak.
Ennyire közel álltunk egymáshoz.
Tudtam, hogy átvernek engem.
Ők pedig tudták, hogy rájöttem.
Óvatosan!
Azon a nyáron...
Azt gyakoroltuk, hogyan mondjunk búcsút egymásnak.
Egy barátnak, aki mindig mellettem állt,
és neked, akitől azt hittem, hogy sosem kell majd elszakadnom.
Nekik pedig tőlem...
Azt hiszem, ez a ház üres.
Jaj, de hideg van!
Ez ismerős...
Nekem is.
- Duta-hegy. - Duta-hegy.
Aznap is ugyanígy esett.
Képtelen vagyok elhinni, hogy a mestered boráért képesek voltunk megmászni a hegyet.
Már akkor rá kellett volna jönnöm.
Az egyikük szorgosan gyűjtötte a tűzifát,
a másik pedig a kisujját sem mozdította.
Nem is így volt...
Szóval rájött, hogy az utóbbinál fenségedre utaltam?
Meg tudom magyarázni. Rin az, aki mindig feleslegesen fárad.
Én teljesen természetesen viselkedem. Ő az, aki mindig betegesen igyekszik.
Megyek, és szedek tűzifának valót.
Ülj le egy kicsit!
Nézd!
Nem emlékeztet ez téged valamire?
- Az eső? - Egy hegyre az esőben.
Egy barlangra...
Egy leszakadt hídra...
Hóborra...
Duta-hegy.
Elállt az eső.
Rin majd gyűjt tűzifát, én pedig főzök magunknak.
- Adja azt ide, majd én megcsinálom! - Ne félj!
- Add csak ide, majd én megcsinálom! - Tudja, hogy kell főzni?
Persze.
- Ha azt mindet beleönti... - Jó lesz az!
- Csak meg kell kavarni! - Hadd csináljam én!
Menj, és pihenj le!
Majd én!
- Én majd megcsinálom! - Nem!
Na! Félre! Mindketten!
Csípi a szemem...
- Jaj, de sós! - Sós lett?
Tudhattam volna, hogy ez lesz, mikor azt a drága jó sót mind beleöntötte!
- Tényleg érzed rajta a sót? - Kóstolja meg fenséged is!
Úgy örülök! Annyira boldog vagyok!
Mi ütött fenségedbe? Várjon meg itt!
Majd én ehetővé teszem ezt az ételt.
Korábban nem azt mondta, elvesztette az ízlelőérzékét?
Úgy tűnik, visszanyerte...
Olyan büszke vagyok rá.
Hogy előbújtak a csillagok az eső után...
A hold is felkelt. Nézd!
Csak futó zápor volt.
Elolvastam a leveledet.
Ne is beszéljünk róla!
Miért ne? Olyan megható volt!
Éjszaka írtam. Ezért tűnt olyan...
Na mindegy, ne is hozza szóba!
- A levélben azt írtad... - Ugyan már!
Csak hallgass meg!
Számomra is megtiszteltetés,
hogy barátodnak tekintesz engem.
- Ez most kínos volt? - Szörnyen kínos!
Soha ne csináljunk ilyet még egyszer! Azt ki nem bírnám!
Tartalmas nap volt ez a mai...
A király pecsétje...
Igen?
- Ha San tényleg megtalálja... - Akkor majd én magamhoz veszem.
Féltem, hogy ezt fogod mondani...
Ezért jöttem most el veletek ide.
Eszedbe se jusson ilyesmi!
„Korjó királya vagy annak fia volt a Jüan-ellenes csoportosulás vezetője.”
Ezt hallva a jüan hadsereg nagyon szívesen leigázna majd minket.
- Majd én gondoskodok mindenről. - Fenségednek csak parancsot kell adnia.
Hogy kapják el Wang Rint, a Jüan-ellenes csoport vezetőjét.
Mondja azt, hogy még a királyt is képes voltam elrabolni...
Hogy a bizonyítékot megtalálták nálam...
Mi lesz, ha elkaptunk és megtaláltuk a bizonyítékot?
Arról meg majd én gondoskodok.
Lehűlt az idő. San ruhái túlságosan vékonyak.
Maradj mellette!
- Felébresztettelek? - Már fenn voltam.
Hallottad,
miről beszélgettünk?
Már azelőtt sejtettem, hogy hallhattam volna.
Sajnálom.
Mit?
Azt ígértem, hogy bárhová követni foglak,
és hogy mindig veled leszek.
Nem tudom betartani ezt az ígéretet.
Te egy bátor... és vidám lány vagy.
- Ez csak a látszat...! - Így nem kell majd aggódnom miattad.
Az emberek nem ismerek igazán...!
A király pecsétje... nálad van, nem igaz?
Add ide nekem!
- San kisasszony... - Emlékszem a napra,
amikor először szólítottál így.
Azelőtt nagyon sokáig nem szólított így senki.
- Megleptél vele... - Mielőtt így szólítottalak volna...
Sok-sok évvel előtte,
mikor még 12 éves voltam,
egy nap beosontam a házatokba.
Éjszaka volt, te pedig sírtál.
És míg sírtál,
lótuszlámpásokat gyújtottál az elhunytak emlékére.
Egészen azóta...
... őszintén szerettelek.
Volt egy rövid pillanat,
míg arról álmodoztam, hogy az enyém leszel.
Bocsáss meg ezért!
Most végre elengedlek...
Ezért sose nézz vissza!
Azt kívánom, bár volna lehetőség gyakorlásra, mielőtt az életünk elkezdődik...
Mint mikor futni gyakorol az ember.
Emlékeznék mindarra, amit tanultam,
és a második alkalommal helyes életet élnék.
Bárcsak...
Gyakorolhattam volna ezelőtt...
~ 1297 augusztusa ~
A Kakas évében, a Majom hónapjában,
Jüan követe fontos hírek birtokába jutott.
Wang Jeon tájékoztatta róla.
Tudom, ki vezeti a Jüan-ellenes mozgalmat.
Elárulta neki, hol találja meg Szudzsong grófját,
és a Jüan-ellenes csoport főhadiszállását.
A trónörökös a legjobb testőreit küldte utána, hogy elkapják.
Ők Korjó legkiválóbb katonái,
és egy órán belül be is kerítették őt.
A táskájában megtalálták Korjó királyi pecsétjét.
Őfelsége elismerésben részesítette a herceget az igyekezetéért,
és lemondott a trónról fia javára, majd a palota egy távoli szegletébe vonult vissza.
Wang Rin testét... néhány nappal később egy folyó torkolatánál találták meg.
Mivel a családja kitagadta őt, és árulóként halt meg,
senki sem jelentkezett a holttestéért.
Szertartás nélkül hamvasztották el.
A szóbeszéd szerint egy ismeretlen asszony vitte magával a hamvait.
Aznap az új király felkapaszkodott egy dombra,
és hosszú ideig várt valakire.
~ Chungseon király első uralkodásának 7. hónapjában (1298-ban) ~
Az új uralkodó rövid idő alatt számos újítást vezetett be a kormányban.
Éjt nappallá téve dolgozott,
a szabadidejét pedig egyedül töltötte.
Felség, a fogadás hamarosan kezdődik.
Jüan követei már mind helyet foglaltak.
Máris megyek én is.
Menjen előre, és várjon meg ott!
Parancsára, felség. Ahogy kívánja.
Felség...
Emlékszik még Eun Yeongbaek pénzügyminiszter úrra?
Volt egy lánya. Úgy hívták...
Eun San. De Sohwa néven is ismerték.
Úgy értesültem, hogy láttak valakit, aki hasonlított rá.
~ a mai Dél-Korea délen fekvő tartománya, városa és szigete ~
Valahol Namhe közelében.
- Azt beszélik... - Ennyi elég lesz!
Kérem, menjen csak előre!
Igenis, felség.
Megmondtam, hogy ne áruljátok el,
hol vagytok...
Azt hittem, messzire mentetek, de még mindig Korjóban éltek...
Mi lesz, ha utánatok megyek?
Túlságosan közel vagytok...
Hét hónappal azután, hogy megkoronázták,
Chungseon király lemondott a trónról az apja, az előző király javára,
és útnak indult Jüanba.
10 éven át vissza sem tért Korjóba.
Sok-sok évvel később egy nap találtak egy festményt, melyet még ifjúkorában készített.
Ez az én történetem, hogyan váltál fontosabbá számomra a saját életemnél is.
Magyar felirat: Brigi (brigichan@hotmail.com)
Angol felirat: KOCOWA
http://yisanprojekt.hu/
Ez egy ingyenes fansub, rajongóktól rajongóknak. Kereskedelmi forgalomba NEM hozható!
This is a FREE fansub. NOT for SALE!!! Get it for FREE @ d-addicts.com